Eva
Brunne, Stockholms stifts biskop
|
Foto
RLC
|
Svenska
kyrkan Stolthetens
kyrka
Jag
är stolt över Svenska kyrkan berättar Eva Brunne biskop i
Stockholms stift. Vår kyrka är på många sätt och vis annorlunda än
den världsvida kyrkan. Hon berättade att när hon blivit vald till
biskop så hade en kyrkodignitär av det gamla slaget från ett annat
land meddelat sig till ärkebiskopen och undrat om det inte gick att
hindra Brunne från biskopsämbetet. Och på den punkten kan nog de
allra flesta ställa upp bakom Eva Brunnes stolthet, över en svensk
kyrka som har föredömliga kvaliteter.
Paul Lindberg:
|2011-06-16| Ärkebiskopen
Anders Wejryd gjorde klart för kyrkodignitären att i Sverige
får vi respektera demokratiska beslut och att vi numera väljer
ämbetsledare efter förtjänst, inte efter kön. Motståndet mot
kvinnliga präster och biskopar har i stort sätt upphört i vårt
land. Våra kvinnliga teologer utgör den saknade delen som gör
mångfalden till en fullkomliggörande kyrka, om än inte helt
fullkomlig.
MÅNGFALDENS
KVALITETER
När
jag läser våra biskopars berättelser på respektive stifts
hemsida, blir jag glad över deras värderingar och den goda viljan
för kyrkans gemenskap. Åsikterna florerar om allt det som hänt
och allt det som händer, och om varningar och förhoppningar om det
som kan komma att hända.
Åsikterna är många gånger politiska,
så som i Jesus anda. Biskoparna tycks klara denna
balansgång utan att partipolitiska lojaliteter tar överhand. I
alla fall så som det ser ut med mina ögon. Men förhållandena är inte alltid
så i stiftens församlingar. På sina håll kan
ibland de partipolitiska ståndpunkterna ta överhand och utgöra en
tummelplats för politiska motsättningar, istället för den andliga
gemenskapen. Det finns emellertid exempel på församlingar där den
politiska representationen samarbetar bättre i församlingen än i
de sekulära politiska förhållandena.
Eva
Brunne berättade att det finns en församling med en tillsatt
ordförande i kyrkostyrelsen, som inte var troende och inte
besökt kyrkan på 30 år. Men i kyrkoarbetet blev han övertygad
och troende, med resultatet av kyrkobesök vid alla mässor och
evenemang. Ja, och det visar att alla kan hitta det meningsfulla med
en kyrka som kan fyllas av meningsfullhet.
DEN
SKYMDA SIKTEN
Det
positiva som vi kan vara stolta över får ändå inte skymma sikten av det
som inte går att stoltsera över. I alltför många församlingar
har motsättningar blossat upp, och det har många gånger berott
på meningsmotsättningar mellan kyrkans folk som tvingats
underställas de politiska partierna. Politikerna i församlingarna
har fått sin legalitet genom
allmänna kyrkoval. Om dessa val hade hållits inom stiftens
församlingar med kandidater av kyrkans aktiva medlemmar, så skulle
kyrkan i betydligt högre grad kunna kallas en folkkyrka. Och den
kyrkan skulle
också kunna bli en kyrka att vara stolt över. Bara den goda viljan vill
infinna sig.
Men,
och det är viktigt, kyrkan var aldrig bättre förr. Kyrkan är
verkligen något att vara stolt över.
![](images/UPP.jpg)
|