![](images/Polis.jpg)
Välfärdsstatens
överlevnad
Polisen
är inte problemet!
Polisen
är en institution i vårt samhälle, som kanske inte alltid
behandlas med den respekt den förtjänar. Visst finns problem.
Visst begås misstag. Men det verkar vara det enda man vill
diskutera när det gäller svenskt polisväsende samt vad som händer
i topphierarkin. Sällan eller aldrig diskuteras vilka värden som
polisen ska värna.
ofta sker ingripanden i motvind
och inte sällan är allt fel även när man gör något bra. För
handen på hjärtat: skulle man kunna tänka sig ett samhälle utan
poliser, och vem skulle i så fall rycka ut för att trygga liv och
hälsa, och försöka ställa saker tillrätta.
Polisen
och polisfrågorna har diskuterats livligt i samband med
rikspolischefen Stefan Strömbergs avsked. Visst är det
viktigt att diskutera lednings- och inriktningsfrågor. Här fastslås
agendan och här sätts ribban för vilka toleransnivåer som ska gälla,
men oftast känns dessa resonemang ganska så avlägsna från den
verklighet som de flesta svenskar lever i.
I
denna verklighet är det mer vardagsnära frågor som gäller. Ett
brottsoffer vill att polisen undersöker brott och löser brott,
samt att rättsväsendet i övrigt gör sin del av arbetet och fäller
förövarna.
Tittar
man på statistiken är denna inte alltid på polisens sida.
Exempelvis
har Svenskt kvalitetsindex mätt denna centrala samhällsservice och
aldrig uppmätt ett sämre resultat.
Uppklarningsprocenten
för vissa brottstyper ser inte heller alltid lysande ut. Sveriges
ende polisprofessor, Leif G W Persson, hävdade för tio år
sedan att Sverige har världens lataste poliser. Bo Ringholm,
med diverse ministerposter i tidigare regeringar, tyckte också att
polisen är slöa, djävla slöa till och med.
Dock
finns en röst som ger en mer nyanserad bild av polisarbetet, och
som för ett par år sedan kom med en avhandling, som vänt upp och
ner på mycket av resonemangen kring svenskt polisväsende.
först
något om värdena. I ett
samhälle där det råder otrygghet, ordningsstörningar och utanförskap,
och där människor känner rädsla eller finns i utsatta positioner
är knappast något idealsamhälle, något vi kan vara stolta över
och säga: va bra det blev! I ett sådant samhälle deltar inte alla
medborgare fullt ut, vilket har mycket negativa konsekvenser på de
värden som vårt demokratiska samhällsskick är byggt på.
Intressant
är också att människovärdena, de ekonomiska värdena och
demokratin hänger intimt samman. Hur kan man se sambanden? Kanske så
här:
Demokratin:
När människor inte deltar i aktiviteter inom föreningslivet,
idrottsrörelsen eller studieverksamhet, politiska möten och
politiskt arbete, eller liknande i den utsträckning som man skull
vilja. Och detta på grund av att verksamheterna ofta pågår kvällstid,
och att man inte känner trygghet att ta sig till och från dessa
aktiviteter, att åka kollektiva färdmedel eller vistas på vissa
platser efter mörkrets inbrott, då är demokratiska värden i stor
fara.
Speciellt
utsatta känner sig äldre personer och kvinnor men även ungdomar.
Tillväxten:
När verksamheter som restauranger, caféer, nöjeslokaler, teatrar
och andra ekonomiska enheter inte besöks tillräckligt ofta utifrån
sina potentialer av delvis samma skäl som ovan är tillväxten
hotad.
Men
vi kan här också tillägga diskriminering, där grupper i vårt
samhälle på olika sätt utestängs eller inte känner sig välkomna.
Sammantaget
påverkar denna problematik både utbud och efterfrågan i vårt
samhälle. Och därmed påverkar det viljan att starta nya företag,
omsättningen i befintliga företag, eller i institutioner av olika
slag, samt inte minst idéutbytet i samhället i stort.
Mångfalden:
Till mångfaldsfrågorna hör frågor om främjande av
likabehandling och diskriminering. Att inte bli diskriminerad utifrån
kön, etnicitet, funktionshinder, sexuell läggning, trosuppfattning
och ålder är grundläggande.
När
polisen, företagen, den offentliga förvaltningen förblir homogena,
trots att samhället i stort är heterogent, då finns risk att den
potentiella mångfaldsfrågan enbart blir retorik. Därmed är
arbetet med mångfalden i samhället också en central del av ett
levande och vitalt polisväsende.
Välfärdsutvecklingen:
När deltagandet i och utnyttjandet av vårt samhälle inte blir
tillgängligt för stora grupper, och utanförskapet växer trots
att den ekonomiska utvecklingen inom landet aldrig varit starkare än
nu, då har vi problem.
De
problem som inte kan lösas i en högkonjunktur brukar av tradition
bli ännu svårare att lösa i en lågkonjunktur. Detta kan i sin
tur leda till ökade motsättningar mellan grupper i vårt samhälle,
ökad segregering och därmed ökning av olika typer av brott.
en
riktig polis. När man läser
polisman Stefan Holgerssons avhandling, numera filosofie
doktor och polisman, är det lätt att bli poliskramare.
Det
finns ibland en känsla av en bra gammal svensk film från 40- eller
50-talet, där en polis på slutet reder ut alla missförstånden på
ett rättrådigt och fast sätt, så att man blir varm i hjärta.
Holgerssons
inställning till sitt arbete kan inte nog plussas, och han värjer
inte att ta upp vad missförhållanden inom polisen innebär. Men
också vad illa dolda karriärambitioner bland tjänstemännen har för
konsekvenser på ”golvet”.
Förutom
Holgerssons arbete och uttalanden i pressen upplever vi också att
polisen allt oftare går ut och påpekar missförhållanden i samhället.
För
en tid sedan var det ett antal närpolischefer i Stockholms
innerstad, som klagade på alkoholflödet och öppettiderna på våra
krogar i centrala stan. Överhuvudtaget finns en stor kunskap om hur
samhället fungerar just hos polisen.
polisen
är inte problemet. Det
finns dom som menar att polisen roll i ett samhälle är att slå
vakt om det bestående och tjäna de redan rika.
Vi
Svenssons är dom stora förlorarna eftersom vi alltid säger
sanningen när vi blir ertappade. De kriminella, som har det som
”yrke” eller de besuttna med god ekonomi vilka har råd med
svindyra advokater, klarar sig förhållandevis billigt undan även
om det ibland svider i skinnet. Mordanklagelser blir till självförsvar,
och stöld blir till olovligt förfogande.
I
denna kontext finns polisen av kött och blod, som ser och förstår
detta spel och inte så sällan känner stor frustration.
Nej,
man kan fråga sig varför vi har en växande våldsutveckling inom
olika sektorer i samhället och vad vi kan göra åt
problemen.
En
tanke som slår mig är att alla rika som vill bli ihågkomna satsar
nästan uteslutande sina slantar på att bygga upp konsthallar,
konsertbyggnader, medicinska projekt och tar olika miljöinitiativ
med mera. Sällan eller aldrig satsas på organisationer som driver
humanistiskt inriktad polispolitik eller kriminalpolitik.
Pappor
och mammor på stan kan få resurser, ja, och det är bra. Även
fryshuset och liknande organisationer kan få medel ur privata händer
vilket också är bra. Satsning på polisen bland den rika delen
av befolkningen finner vi möjligtvis utomlands men då med andra förtecken.
Så,
varför inte en think thank där polisiära kompetenser à la
Holgersson får fritt spelutrymme?
Ulf
Svensson
Uppdaterad 2008-03-19
|