Foto: RLC
Ekumenik
Paulus
och ekumeniken
Hos
Paulus hittar man hans egen definition av den kyrka han ville bygga.
Han liknade den kristna församlingen vid en människokropp, en
kropp som är ”harmoniskt skapad för samarbete”. Den
uppfattningen delas av hela kristenheten. Det är en bra liknelse.
Men vad menade egentligen Paulus med den liknelsen?
Paul Lindberg: |2010-08-05|
Petrus uppmanade sina systrar och bröder att de alla var
likasinnade – kvinnor som män. Men den ståndpunkten fick Petrus
efter det att Jesus hade läxat upp honom på grund av hans tidigare
bedrövliga kvinnosyn. Dålig kvinnosyn var allmänt förhärskande
på den tiden – ja, till och med ända fram till vår tid.
I
Tomasevangeliet kan vi nämligen läsa, i den allra sista logion, nr
114, om Petrus nedsättande syn på kvinnan, och hur Jesus därför
driver med Petrus, på grund av hans hopplösa fördomar. Jesus
ironiserar och menar, att då får väl kvinnan göras till man, så
att hon duger för att bli godkänd och jämställd.
En
del har uppfattat dessa ord bokstavligt, att kvinnan måste bli man,
men här handlar det om Jesus förmåga
att ironisera. Jesus menar helt enkelt att kvinnan och mannen helt
klart ska vara jämlika och jämställda. Petrus gör därefter bättring
och en helomvändning, han blir övertygad, och den som sedan
sprider Tomasevangeliet, som är Jesus välsignade ord för livet.
MÅNGFALD
OCH SYNKRETISM
Under
Paulus verksamma år var arvet efter Jesus någonting alldeles nytt.
Paulus kom i en aggressiv konflikt med Jesus arvtagare. Det var med
bland andra Jakob och Petrus. Paulus och arvtagarna till Jesus hade
olika synpunkter och ståndpunkter om det mesta. Om detta kan vi läsa
i Apostlagärningarna.
Enligt
Jesus är Petrus den symboliska klippan, som den nya Jesusrörelsen
skulle byggas på. Och efter Jesus ska anhängarna förlita sig på
den rättfärdige Jakob – han som är gjord för himlen. Detta
blir Jesus successionsordning.
Jesus
nämner ingenting om Paulus, eftersom de inte var vänner, och
Paulus var den som dessutom hade förföljt och låtit mörda många
av Jesusanhängarna.
Hos
Jesus finns en stor vidsynthet för människornas olikheter och mångfald.
Under Jesus levnad var det stor turbulens bland Gudssökarna, i sökandet
efter tröst och hjälp från Gud.
I
konflikten med sadducéer och fariséer visar Jesus helt klart att
han inte underordnar sig deras hierarkiska auktoritet. Ingen
självutnämnd rörelse kunde rubba Jesus, istället utvecklades
människornas tro allra bäst genom att kunna lära av varandra,
utan att behöva förringa sin egen tro. För då är man både
modig, orädd och trygg i sin tro.
Jesus
visualiserar i hela sin gärning att det är den självtänkande människan
som uppenbaras hos Gud. Människan underställs aldrig Gud, istället
möjliggörs den sökande och lyhörde genom Guds lockelser. Dessa förklaringar
ges av Jesus, och förstås av dem som tar till sig Gudskänningens
lockelser.
RELIGIONSBLANDNINGEN
UNDER JESU TIDEVARV
Jesus
insåg realiteten av människornas mångfald och trosuppfattningar.
Paulus däremot agerade hårdnackat mot oliktänkande. Enligt honom
skulle alla underkastas hans definitioner och hans synpunkter:
”Vilken del har en troende med en icketroende?” Han syftar på
kroppsdel, och tillhör man inte samma kropp så lämnar man dem som
man inte tillhör. ”Gå ut från dem”, skriver Paulus.
Paulus
ville på det bestämdaste inte ha något samarbete med andra
troendesamfund än den han själv ville bygga. Paulus utgick från att han själv
utgjorde den sanna kristna byggstenen, trots Jesus
successionsordning, och allt det Jesus predikat. Att
samarbeta, eller tolerera andra rörelser skulle bara skada Paulus
bygge och det skulle bara leda till problem för den kristnes tro.
Paulus
ville helt enkelt inte att medlemmarna skulle kunna påverkas av
andra än honom själv. Precis som föräldrar i en organisation som
inte tillåter sina barn att leka med barn utanför sin egen
organisation, för att skydda barnen från felaktig påverkan. Denna
ståndpunkt är ren egoism.
Paulus
ståndpunkter står mycket långt från Jesus kärleksfulla omdöme.
Han menade på fullaste allvar att kristna skulle avskiljas från
andra religioner, för att skyddas mot påverkan av andra sedvänjor,
enligt Paulus själv.
Jesus
exemplariska föredömlighet gällde något helt annat än det
Paulus påtvingar sina anhängare. Jesus utgår från verkligheten,
och de människor som fanns runt honom i Palestina, och dem umgicks
han med, och till dem förmedlade han sina värdefulla ord. Han
gjorde inte skillnad på jude eller grek, eller man och kvinna.
KUNSKAP
OCH URSKILJNING
När
man gör skillnad på dem man inte vill dela tiden med, måste man
utgå från andra värderingar än människors olika religionstillhörighet.
Mångfalden kan ge den lyhörde stor meningsfullhet, och lära sig
kunskapen om hur vi ska förhålla oss till varandra inför en
kommande uppståndelse. Paulus har alltså inte alls samma ståndpunkter
som Jesus! Tvärtom.
När
olika religiösa organisationer är fientligt inställda mot
mångfalden, så måste man själv först och främst hålla tålamodets låga
uppe för att hitta försoning, och därefter föregå med de goda
exemplen för att hitta lösningar.
Inga
trossamfund borde utgå från att vara
Guds utvalda, för sådana organisationer finns inte. Men var och en
har den möjligheten i sitt sökande. Först efter
en möjlig uppståndelse får var och en se vad Gud hittar bland
sina skatter.
När
Jesus utsattes av både sadducéer och fariséer med fientlighet, så
visste han vad de stod för. Han visste att dessa rörelser inte tolererade att deras anhängare skulle kunna bli påverkade.
Denna rädsla för påverkan utgjorde ett hot mot dem själva.
Dessa
organisationer finns inte längre, medan Jesus levande ord görs
allt mer levande, för dem med öppna ögon och öron. Jesus förstod
på djupet varför de handlade som de gjorde. Jesus varnade sina anhängare
med att se upp för sadducéer och fariséer, eftersom deras
agerande och lära uteslöt samarbete över deras egna introverta
blockeringar.
Att
inte alla trosuppfattningar kan förenas är säkert en realitet,
men det hindrar inte att man försöker riva hinder som står i vägen.
Sökandet
efter legitimitet kring ståndpunkten att utesluta samarbeta i en
ekumenisk anda, hittar man i det totalitära och auktoritära,
med den egocentriska bedömningen om företräde av att vara Guds
utvalda. Men det är både falskt och förkastligt.
![](images/UPP.jpg)
|