Biskop
Esbjörn Hagberg, Karlstad stift. Foto
Svenska kyrkan
Kyrkodebatt En
politisk partilös kyrka
Esbjörn
Hagberg, biskop för Karlstad stift, har i sin blogg på Svenska
kyrkans hemsida uttalat sig om kyrkans koppling till
riksdagspartierna. Frågan uppfattas gälla om kyrkan kan stå
friare till partistyrningen. Kan Svenska kyrkan vara demokratisk och
samtidigt mindre partipolitiskt styrd? Nu är det inte bara Svenska
kyrkan som har partipolitisk överstyrning, det gäller även andra
kyrkosamfund i Sverige. Det är ganska vanligt med politisk överhöghet
över troendet. Så har det alltid varit.
Paul Lindberg:
|2011-04-01|
Det har alltid funnits en önskan, mer eller mindre, för
kyrkligt oberoende. En önskan som står i paritet med de kyrkligt närvarande
besökarnas vilja. Många har ställt kraven på partipolitisk
alliansfrihet i den kyrkliga verksamheten. Kyrkans traditioner med
en övermakt är bundet till hennes hela långa kyrkohistoria
– men det var aldrig bättre förr. Trots allt har kyrkan blivit
bättre än någonsin i hela sin historia.
Esbjörn
Hagberg gör ett intressant inlägg i synsättet på frågan
under rubriken ”Skall kyrkan vara politik?” Läs biskopens inlägg
här nedanför, med följande kommentarer av Paul Lindberg.
En
politiskt partilös kyrka
Esbjörn
Hagberg frågar: ”Skall kyrkan vara politik? Frågan återkommer
med jämna mellanrum och också i anslutning till mitt senaste
blogginlägg. Det beror förstås på vad man menar. Tycker mig
minnas att den legendariske finansministern Gunnar Sträng en
gång sa: ”Den som är intresserad av vad ett kilo smör kostar är
intresserad av politik.” Tänker man så måste förstås en kyrka
som bryr sig om människorna och deras livsvillkor vara politisk. En
tro som bärs av tanken att Gud blivit människa kan aldrig bli världsfrånvänd.
Den utmanar varje människa till ansvar för sin nästa och för våra
gemensamma livsvillkor. Tron utmanar också att se världen ur
barnens och de utsattas perspektiv, underifrån.
Skall
kyrkan vara partipolitisk? Nej, borde det självklara svaret vara.
Det skall inte vara kyrkans uppgift att alliera sig med
partipolitiken. Kyrkan ska stå fri för att alltid kunna vara den
kritiska rösten oavsett vem som har makten. Den lojalitet kyrkan
skall ha är med Gud och till tron på Guds kärlek och omsorg om
varje människa. Kyrkan ska alltså vara en politisk samhällsröst
men inte partipolitisk. Då är det inte okomplicerat att kyrkan
till stor del just är partipolitisk i hela sin demokratiska
struktur. Finns det inte en risk att just den strukturen är ett
hinder för att kyrkan skall våga säga de obekväma sanningarna
och vara en profetisk röst i tiden? Kopplingar till den politiska
makten riskerar alltid att skapa oheliga allianser och bidra till ohälsosam
försagdhet.”
Paul
Lindbergs kommentar
Paul
Lindberg: Det
första som slår mig när jag läste biskop Esbjörn Hagbergs inlägg
är hur konsekvent innehållet förhåller sig till hans eget valspråk, ”I
försoningens tjänst”, som han gjorde till sitt när han vigdes
till biskop i Karlstads stift 2002. Inlägget är kort och koncist,
med god förståelse av skillnaden mellan politik och partipolitik.
Parlamentarismens
fördelar av mångfald har sin motsättning i diktaturen, och får
sin betydelse för samhällets människor i det stora hela. Även om mångfalden
kan spåra ur, är den sannolikt det allra bästa i riktningen mot
demokrati. När parlamentarismen slirar, exempelvis då kyrkan
skiljdes från staten, för att istället fördelas som
partipolitiska fögderier, så var inte det något tecken på att färdriktningen
gick mot ökad demokratisk mångfald. Kyrkan snuvades på
sina förhoppningar.
Jag
tror innerligt på demokrati, men inte på parlamentariska
halvmesyrer. Konsekvenserna av det partipolitiska styret över
kyrkan ledde till att teologer, präster och aktiva medlemmar förlorade
det avgörande inflytandet över kyrkans verksamhet. Och kyrkans
egen personal kunde avskedas, ja till och med kränkas på grund av
överstyrning från partifunktionärer. Det kan inte få vara möjligt.
Med
Esbjörn Hagbergs föredömliga försoningstänkande, borde kyrkan
och partierna kunna granska nuvarande situation och förhandla som
två likvärdiga parter, för nya demokratiska definitioner och utgångspunkter. En försoningskompromiss
med respekten för en suverän kyrka utan partipolitisk överhöghet,
men med lämpliga samarbetsformer som rimligtvis kan accepteras av båda
parter. Låt kyrkan få vara kyrka, men i så fall med en demokratisk och modern
Jesustolkning, och som leds av sina stift och inte av politiska
partier.
Inför
Gud gör det nog detsamma om du är grön, blå eller röd, men det
du gjort dig ämnad för, ska förverkligas som Ordets görare, och
inte förfuskas.
![](images/UPP.jpg)
|