Ny
bok av Owe Wikström
Längtan
efter något mer
Människan
är en längtande varelse på jakt efter sin förlorade hemvist,
skriver Owe Wikström i sin nya bok. Denna längtan kan visa sig i
smärtsamt vemod, i bitterljuva känslor genom vacker musik eller
naturupplevelser. En längtan som närvaron av en frånvaro.
Owe
Wikströms böcker handlar genomgående om den enskilda människan, och hennes
plats i tillvaron. Hennes längtan gäller avsaknaden av någonting vi
tidigare haft, eller önskan om något mer än det som fyller upp
tillvaron. Det gäller människor i största allmänhet:
framgångsrika, rika och fattiga, förnöjsamma och olyckliga och
så vidare.
Det
handlar om den existentiella frågan om människans plats i tillvaron. Författaren
till denna bok har |
![](images/Nr%207-2008/978-91.jpg)
|
Foto:
Gerry Johansson/Teresa
Natur
& Kultur: www.nok.se |
|
förmågan att ge vägledande
formuleringar som faktiskt blir meningsfulla svar på "den
stora frågan". Svaret han ger är: det är livet i sig som är
meningen! Ett svar som passar troende som icketroende, och som
passar den filosofiska materialism och filosofisk idealism, men som
även går ihop med den naturvetenskapliga världsbilden – universell.
Hos
många människor finns ett ständigt och malande sökande. Många vet inte
riktigt vad de söker, en skavande tomhet blir kännbar. Tillvaron kan
vara uppfylld av ett jagande efter lycka, i sökandet efter tillfredsställelse
och konsumtionsbehov, för att fylla tomheten, men som många gånger bara
blir ett jagande efter luft och tomhet.
Owe
Wikström är professor i religionspsykologi, präst, och enligt min mening en
mycket fin författare. Hans behagliga skrivsätt och träffsäkra
människosyn blir vägledande för många av oss som söker och får
vägledning genom stor kunnighet och visdom, i det lågmälda
formatet. Det är, tror jag, Owes signum.
Den
stora frågan om livets mening, har också ett stort intresse hos
människorna. Böcker kring detta ämne är ofta storsäljare, och
dagligen kommer frågan upp i medier av alla slag.
Owe
ger exempel på storsäljande böcker kring den stora frågan: Herman
Hesses Siddharta eller Paulo Coelhos Alkemisten,
som beskriver ledan och sökandet efter livets mening.
Livets
resa handlar ofta om att bli till medan vi passerar jordelivet, och
det är vad en rad berömda författare tagit upp i sina
ämnesval.
Owe
skriver: "Insikten om att vi lever ytligt och i stället vill
rota våra liv i något mer väsentligt gör att vi vill gå åt ett
annat håll: söka en djupare källa. Inte utan skäl är Hesses och
Coelhos böcker storsäljare. Inte utan skäl kan vi se
pilgrimsfärdernas förnyade popularitet. Kanske väcker de gensvar
hos människor vars känsla av tomhet har blivit så påtaglig att
de längtar efter en andlig vägledning, något som kan
återförtrolla en alltför banal tillvaro."
Vemodet
kan förändra oss – mig själv exempelvis. Hur upphöjt kan inte ett
vemodigt musikstycke kännas, som en fullträff i själen.
Vemod,
sentimentala känslor, som en lockande påminnelse av något som
saknas, är realiteter för de allra flesta.
Shostakovichs Romance.
Eller cellisten Kennedys tolkningar av Massenets Méditation,
och The Doors The Unknown Soldier.
Men det allra vemodigaste
och vackraste jag känner till är ändå Hahns L´Heure exquise,
inspelat av Mischa Maisky (cello) och Daria Hovora
(piano). Vemodigt och andligt sublimt, som i sfärernas musik.
Paul
Lindberg
Uppdaterad
2008-09-18
|