Zhou-dynastin,
Kina 1040-300 f.kr.
Legalism
och makten
Ett
bra styrelseskick blir liktydigt med det som gagnar dem som härskar.
Bland undersåtarna behövs bara billig arbetskraft och dem som går
härskarnas ärenden. Det legala bestäms av dem som erövrat makten
och skapat lagarna, och sedan behåller makten med alla till
buds stående medel.
Paul Lindberg: |2009–04–15| Kina
har lång erfarenhet av legalism, och det var där som detta
statsideal uppkom. Om härskarmakten enbart följer sina egna lagar
konsekvent och styr med hjälp av makt och belöning kan det
konformistiska samhället skapas. Att få det hela att gå ihop
beror på förmågan att härska och splittra.
I
Kina tog legalismen bisarra former under antiken. Den rätta
balansen mellan uppmuntran och hotelse beskrivs i legalismens arbete
av Shang Yang och hans bok. Det grundläggande i boken är
att det bland undersåtarna bara behövs de som utför arbete och
producerar fram resurser, och en härskande klass och dess lierade.
I idealet ska en klar skiftning upprätthållas mellan de olika
klasserna.
De
som istället predikade och föreläste om de goda idealen, om andra
statsideal och välvilja eller om ett allmänt rättstänkande förbjöds
och förföljdes. Makten utförde direktiv som skulle åtlydas, och
straffen var extremt hårda.
I
Shang Yangs bok står det att lärda som håller föreläsningar
om andra regimer och
|
![](images/Nr%203-2009/2009_04130004.jpg)
|
diskuterar om andra system leder ofelbart till
oordning. Böcker och lärare behövs inte, ty ämbetsmän kan föra
sina kunskaper vidare till dem som står under dem. Och på så sätt
kom man fram till en totalitär stat för en härskarklass och dess
lierade. Till och med försedd med de prydliga ekvationer som
diktaturer älskar så högt: "Straff ger makt, makt ger
styrka, styrka ger vördnad, vördnad ger dygd. Dygden har sitt
ursprung i straff," förkunnar Shangs bok.
Denna
doktrin föll härskarna i smaken. Det var alltså statsmannen Shang
Yang som saluförde sin filosofi som gick ut på en hänsynslös
effektivetet – det optimala arbetsutnyttjandet. Han välkomnades
av härskarklassen som omedelbart realiserade hans idéer, först
genom organiserad plundring och förslavning av det egna folket,
sedan erövringen av grannfolken. Det hela blev så omfattande att
Kina fick gränserna som det än idag har. "Världen har blivit
ett enat rike – mittens rike", enligt tidens historiker.
Perioden
som följer kan närmast liknas vid en kejserlig, byråkratisk
slavsamhälle grundat på militärdiktatur.
Byråkratin
och regelverken växer
Maktens
ämbetsmannaklass byråkratiseras mer och mer för att kunna
utnyttja folket så effektivt som möjligt. Om någon gjorde fel i
sina sysslor straffades de hårt, i enlighet med regelverkens
proportionerliga straffskalor.
Shih
Huang Ti blev kejsare år 246 f.kr. som då hade en lång
erfarenhet av legalismens hårda styre. Kejsarens ledande minister Li
Ssu var legalismens värsting. Han inledde en omorganisation av
den kinesiska världen. Han centraliserade alla de högsta
potentaterna i riket till huvudstaden Peking
Det
byggdes ämbetspalats som aldrig tidigare skådats. Det var fråga
om 120 000 adliga familjer som skulle utgöra den centrala ledningen
för hela riket. Alla familjerna finns upptecknade.
Förvaltningarna
fick tentakler som växte med ökad verkställande makt överallt
och ingen kunde komma undan.
Mest
beryktat och som kommit till kännedom till vår tid är den stora
bokbränningen och morden på 460 konfucianska lärda. Därefter
fortsatte klappjakten på lärda och andliga ledare.
BOKFÖRBUD
OCH ÖKAD UTSUGNING
Legalisterna
förklarade att det inte längre behövdes några böcker förutom
den kejserliga lagen och reglerna som ger den rätta kunskapen. Det
är dessa regler som gett upphovet till benämningen legalism.
Undantagna
böcker förutom lagen var av praktiska skäl i medicin, jordbruk
och spådomskonst.
Andra
dekret genomfördes, alla i syfte att höja produktionen och öka
effektiviteten för skatteindrivning. Det hade blivit många som
skulle leva på det som bönderna tvingades arbeta ihop.
Allting
standardiserades maximalt: tegelpannans storlek, hjulens bredd och
diameter, husens placering i rätta väderstreck, kökens placering och
inventarier. För detta fordrades stora mängder av kontrollanter. En
del av dessa standardiseringar kan verka vara oskyldiga och föredömliga. Men i Kina tog galenskapen över, det blev ett
genomorganiserat kaos.
Ett
genomgripande system av tvångsarbete infördes, enligt vilket bönderna
måste arbeta en månad i sänder på offentliga projekt. Liknande
tvångsarbete har förekommit över hela världen, men i Kina tog
den organiserade byråkratin för stora växlar som omöjliggjorde
en fortsatt utveckling.
Administrerandet
av dessa system, och med ständiga kontroller av hela folket, ledde
till ytterligare behov av byråkrater, som hela tiden skapade nya
regelverk, som skulle kontrollera efterlevnaden av den förra byråkratins
kontrollapparat.
Det
blev ett obeskrivligt kaos. Ingen kunde eller vågade protestera.
Vansinnet var självgenererande – beroendeförhållandena av böndernas
produktion hade blivit för stort.
MITTENS
RIKE BRYTER SAMMAN
Kärrorna
fastnade i hjulspåren som ingen kunde ändra reglerna på.
Besattheten går kanske att förklara med att byråkratin och överklassen
blev alldeles för stor i förhållande till den producerande delen,
och byråkratin och överklassen ville hänga kvar "där
uppe". Alltför många blev beroende av systemet och sina försörjningar
via skatteindrivningen.
Skattenivån
kompenserades ideligen för den privilegierade överklassen i takt
med det försämrade läget. Men systemet klappade ändå ihop, och
hela dynastin med den.
Som
sagt, besattheten var total. Allt reglerades, och ämbetsmännens
hattar måste vara sex tum höga. Deras vagnar skulle dras av sex hästar.
Och analogt med detta måste deras hjulaxlar vara sex fot breda.
Byråkraterna
var fega och egennyttiga. De hade en regel: "Utplåna dina spår,
dölj dina källor så att ingen kan spåra motiven till dina
handlingar..."
DESPERATIONEN
LEDER TILL DÖD
Under
de sista fyra åren, när lagarna i desperation skärptes alltmer,
hade hälften av dem som syntes på vägarna undergått
kroppsstraff, och de som dödats bildade högar på marknadstorget i
alla byar och städer i hela Kina.
Skalan
av de fem standardstraff löpte i stigande stränghetsordning: brännmärkning
på pannan, avskärande av näsan, avhuggning av fötterna,
kastrering och döden.
Hårda
straff har alltid och överallt tillämpats men troligtvis aldrig i
en sådan systematisk och organiserad utsträckning som under
legalismen i Kina. Förintelsen i Europa kan närmast vara jämförbart.
Det
var paniken mot slutet av dynastin som den byråkratiska överklassen
försökte hålla sig kvar vid makten. Men legalisterna fick själva
till slut pröva på en våldsam död, liknande den som de utmätt
mot folket. De skyllde på varandra för att få behålla livet.
Allt detta finns nedtecknat i de kinesiska krönikorna.
EN
BELÖNING PÅ NIO STRAFF
Ministern
Li Ssu som skapade den hårdare svångremslegalism dömdes själv
till sin egen lags strängaste straff: "En belöning på nio
straff". När han efter de fyra första straffen mist näsan, fötterna
och könsorganet under själva hudflängningen dog han och därefter
skars han mitt itu vid midjan.
Efter
detta avrättades hans föräldrar, bröder, hustru och barn –
allt i enlighet med den princip som legalisterna själva hade infört,
nämligen att en hel familj var kollektivt ansvarig för brott som någon
av dess medlemmar hade begått.
Det
var legalisternas egen maktbyråkrati som både hjälpt dem till
makten och förde dem till dess våldsamma slut.
Stora
välden har kommit och gått under solen. Men storheten har för det
mesta visat sig förverkligad i den härskande klassens luxuösa
komfort i byggnader och i utsvävningar, och alltid på bekostnad av
ett förslavat folk. |