![](images/Nr%209-2008/10019612.jpg)
Signatärerna.
Foto: Magnus
Aronson/IKON
Interfaith Climate
Summit
Heliga
möjligheter
Kunskaper,
engagemang samt ett politiskt och teknologiskt sammanhang krävs för
att skapa positiva förändringar i klimatfrågan. Det sa vår ärkebiskop
Anders Wejryd i inledningen av Interfaith Climate Summit, ett
internationellt tvådagarsmöte i Uppsala om klimathotet där ett
30-tal religiösa ledare från olika samfund samlats för
undertecknandet av ”Uppsala Interfaith Climate Manifesto
2008”
.
Ulf
Svensson: | 2008–11–30
| Målsättningarna
är höga och det undertecknade manifestet har överlämnats till
den svenska regeringen respektive till FN som håller ett förmöte
i Polen inför det globala klimattoppmötet i Köpenhamn 2009. Man
kan fråga sig varför också kyrkan ska engagera sig i klimatfrågorna.
Det finns olika svar och funderingar på detta varav några är följande;
1.
Klimatet är en ödesfråga som kommer att styra många andra
skeenden på jorden. Når vi en ”tiping point” i naturen, där
ett livsviktigt natursystem kraschar, lär de följa flera på rad i
våra samhällen. Vid högre temperaturer kommer framförallt
fattiga människor, som redan är drabbade, att bli tvingade att
migrera och bli klimatflyktingar. Frågan är om dom är välkomna
dit man kommer. Många kommer att gå från att vara fattiga till
att bli utblottade vilket inte bara ökar nöden i världen än mera
utan också kommer att innebära stora säkerhetspolitiska
utmaningar av helt ny omfattning.
2.
Hoppets betydelse för oss människor på jorden kan inte överskattas.
I sitt inledningstal i Uppsala domkyrka sa Anders Wejryd; ”Att förlora
hoppet innebär att förlora en avgörande kraft i livet.” Men
också att hoppet är längtan efter att något ska ske. Hoppet är
något som förenar en rad olika trostraditioner och därmed är en
viktig länk mellan 2 miljarder människor i världen som man på
detta sätt försöker mobilisera i något nytt. Vår ärkebiskop
tar alltså ett initiativ och samlar en rad andliga ledare, en rad
forskare, politiker, sakkunniga samt föreningslivet med flera och
upprättar en ny internationell handlingsarena, en hoppets
gemenskap, som både stärker och utmanar nya och etablerade nätverk
att anstränga sig än mera och göra skillnad i denna livsavgörande
fråga.
3.
I det undertecknade manifestet finns en rad argument för varför
olika trostraditioner och kyrkor ska lägga sig i och varför de kan
göra skillnad. Till skillnad från det politiska systemet, som ser
och handlar i mandatperioder, ser företrädare för
trostraditionerna de större tidssammanhangen som det naturliga. Det
är i denna anda man kräver ett starkt och långsiktigt ledarskap.
Även att vi är en del av skapelsen som det gäller att vårda och
vörda och inte något som nödvändigtvis på kort tid behöver göras
om från grunden. Ett perspektiv som absolut inte utesluter att vi måste
värna skapelsen och utvecklingen – att anpassa livet till
skapelsen här och nu. Det ska också sägas att mötet i Uppsala
inte söker något religiöst svar på klimatkrisen utan man
understryker att man delar oron med andra och att man tillsammans
med andra vill ta ansvar och åstadkomma förändringar av livsstil
och konsumtionsmönster. Däremot är det religiösa en stark
inspirationskälla och kraftkälla som hjälper många religiösa människor
att ta steget från förundran över skapelse till förändring av
till exempel livsmönstren. Eller som man skriver i manifestet: ”Mänskligheten
är idag den mest avgörande förändringsfaktorn vad gäller
livsvillkoren för merparten av Jordens övriga varelser.” Svaret
på klimatkrisen är därför i första hand inte bara en fråga om
bättre teknik och en grönare ekonomi utan en ny slags dialog
där demokrati och solidaritet med allt levande har en särställning.
I denna nya dialog har de andliga ledarna sin självklara roll som
man härmed har intagit.
4.
Sannolikheten för det osannolika har ökat. De marginaler som
tidigare funnits i mänsklighetens historia tycks inte längre
existera. Här kommer vi in på livsstilar, livsmönster och allmänna
livsvillkor som vi till viss del delar men som i praktiken ser väldigt
olika ut vid en närmare granskning. Faktum är också att det finns
många goda tecken på återhämtning och social utveckling. Livslängden
har ökat såväl som lönerna i ett globalt perspektiv. Länder som
tidigare var underutvecklade kan i dag visa upp enastående resultat
med kraftigt sjunkande spädbarnsdödlighet som uppnåtts under en förhållandevis
kort tid. Samtidigt har mycket av det välståndet som byggts upp
vilat på billig och klimatovänlig energi. Även EU, som ju är ett
av de mest välmående områdena på jorden, är starkt beroende av
importerad energi och helt beroende av fossil energi för sitt
transportsystem. De försök som just nu görs inom områdena
energieffektivisering, satsningar på förnyelsebar energi,
innovationer med mera minskar bara ökningstakten i utnyttjandet av
de fossila bränslena. Kraven på en verklig förändring kommer därför
närmare för varje dag som går.
5.
I manifestet sätter man fokus på den rädsla som råder i dag och
talar för att gjuta mod i människor och uppgradera hoppet. Ja,
faktum är att under ärkebiskop Anders Wejryds ledning finns också
en nytt hopp för Svenska kyrkan. Man kan väl säga att kyrkan
varit ganska världsfrånvänd i många frågor och dåligt närvarande
i frågor centrala för människans överlevnad trots de förutsättningar
man haft. Frågan är också på vilket sätt som detta engagemang
kommer att ha på olika inomkyrkliga frågor som behandlingen av
kvinnliga präster, den politiska maktens inflytande på kyrkans
styrning på lokal respektive på central nivå, frågan om vigseln
av samkönade par med flera frågor.
6.
I Dagens Nyheter, av skattebetalarna subventionerade tidning, har
man inte kunnat läsa en rad om Interfaith Climate Summit dagen
efter undertecknandet av manifestet. Och söker man på nätbilagan
får man svaret ”Din sökning gav inga träffar”. Man kan fråga
sig varför inte DN bevakat händelsen som en nyhet eller i alla
fall en notis. Uppenbarligen tycker man inte att det är intressant
att Svenska kyrkan tar detta initiativ till skillnad från en rad
andra organisationer och personer som EU kommissionens vice ordförande,
ett 30-tal av världens främsta andliga ledare, vår miljöminister,
TCO:s och LO:s båda ordföranden, professor James E. Hansen från
NASA (som var den forskare som 1980/81 förde ut klimatfrågan från
forskarna till allmänheten) med flera tunga representanter för
centrala organisationer i det svenska och internationella samhället.
Svenska kyrkan är näst efter svenska staten den organisation i vårt
svenska samhälle som har flest medborgare i sin medlemskader.
Kanske är det något talande att en av våra ledande tidningar inte
tycker att det är mödan värt att bevaka detta evenemang. Kanske
är det ett tecken på att man inte vill fördjupa sig i frågor om
verklig solidaritet och verkliga problem utan vill att kyrkan bara
ska syssla med andliga samtal och annan ”plåster på såren”
verksamhet.
|