![](images/Nr%202-2010/11150056-2-2010.jpg)
Växjöbiskopens
avgång
Hedvigpolitiker
i biskopshärva
Den
15 februari meddelar biskopen i Växjö stift, Sven Thidevall, att
han slutar sin anställning. Anledningen är att det saknas förtroende
mellan kyrkopolitikerna och biskopen, enligt Bruno Edgarsson, som är
ordförande i stiftsfullmäktige. Denna händelse är unik och man får
gå långt tillbaka i tiden för att hitta någon liknande
konfliktsituation inom Svenska kyrkan, med en biskop inblandad.
Ulf Svensson: |2010–03–10| Men
vad har då hänt? Biskop Ragnar Persenius, som var
medlare i konflikten, sa i ett uttalande att förtroendekrisen är
”svår att ta på” samt att ”Det finns ingen enighet om vad
det handlar om. Men han menar att alla som är inblandade är mycket
trötta och sorgsna.”
Biskop
Sven Thidevall har till nyligen annars främst uppmärksammats
i ett helt annat ärende, som handlat om en munhuggning på senaste
kyrkomötet. Kyrkomötet,
som är Svenska kyrkans högsta beslutande organ, behandlade den
kontroversiella frågan om en ändring i kyrkoordningen, som innebär
att vigsel även kan gälla par av samma kön. Inför omröstningen
drabbade två av ledamöterna, Susann Torgerson,
representerande Folkpartister i Svenska kyrkan, och Dag Sandahl,
representerande Frimodig Kyrka, samman i en kort ordväxling. Kanske
Ölandspostens ironiska kommentar bäst beskriva nivån på ordväxlingen:
”Uttalandet handlade om hur homosexuella ibland utövar sin
sexualakt, och ord som röv ska ha förekommit.” Man
kanske skulle tillfoga att även heterosexuella ibland utövar sex på
detta sätt. Det
är inte denna ordväxling som är det väsentliga, utan vad som händer
efteråt. Och vilken innebörd denna händelsekedja har för Svenska
kyrkan, som demokratisk folkkyrka. Förutom Susann Torgerson, fanns
en liknande ordväxling mellan Dag Sandahl och en annan representant
för Folkpartiet, nämligen ledamoten Karin Långström Vinge.
Tillsammans
författar de båda folkpartisterna ett brev, som enligt bloggaren Anders
Brogren, (pensionerad präst och tidigare kyrkoherde i Istorps
pastorat under 27 år, samt ivrig läsare av kyrkoordningen)
emanerar utifrån att Susann Torgerson tog kontakt med biskop Sven
Thidevall. Och på hans uppmaning skrev ned sin minnesbild av
samtalet med Dag Sandahl. Även Karin Långström Vinge uppmanades
att göra detsamma, oklart av vem.
Händelsekedjan
ändrar karaktär
Man
kan undra vad som var syftet med brevskrivandet, respektive vad de båda
folkpartispolitikerna förväntade sig skulle hända, med de brev
som sedermera översändes till biskopen i Växjö stift.
Plötsligt
blir komminister Dag Sandahl kallad till stiftstaden för samtal med
biskopen. Enligt Anders Brogren börjar det nu ta proportioner, som
inte hör hemma i en demokratisk rättsstat. Brogren skriver: ”Att
som överordnad, genom administrativa åtgärder försöka begränsa
och påverka en underställds agerande i en demokratiskt vald församling,
är nämligen en mycket allvarlig sak i vårt samhällsskick.”
Det
är när Dag Sandahl blir kallad till ett ”tillsynssamtal”, som
enligt Anders Brogren är ett i kyrkoordningen okänt begrepp, som
det börjar bli ett allvarligt övergrepp. Dessutom får han inte ta
del av ”anklagelseakten”, det vill säga de båda breven från
kyrkomötesdeltagarna, på annat sätt än att biskopen läser upp
vad kyrkomötesledamöterna skrev ned och skickade in.
Anders
Brogren blev mycket upprörd över hur en enskild präst blev behandlad av en överordnad och börjar
själv agera. Inte för att han i sakfrågan – det där med sexualakten och
röven – tycker att Dag
Sandahl har uttryck sig på ett korrekt eller verserat sätt. Men
han menar att i en demokrati är det lagen som är grunden.
ANDERS
BROGREN ANMÄLER BISKOPEN
Brogren begärde
därför ut de skriftliga handlingarna från de båda
folkpartistiska kyrkomötesledamöterna, men fick ett nej.
I denna
veva anmäler Brogren biskop Thidevall till Svenska kyrkans ansvarsnämnd
för biskopar, för att ha trakasserat komminister Dag Sandahl, och till Svenska kyrkans överklagandenämnd, samt till
Riksdagens ombudsmän för att han inte lämnar ut de begärda
handlingarna, det vill säga de nu berömda breven från de båda
kyrkomötesdeltagarna från folkpartiet.
I
detta läge blir flera media intresserade av affären och fler och
fler artiklar skrevs om det inträffade. Dag Sandahl är dessutom känd
för att kunna skapa rubriker i media. I denna situation skall
man också tillägga andra små händelser och processer, vilka
pågått i Växjö stift, som enligt Anders Brogren bara behövde en liten
knuff för att sätta en större process i rörelse. Denna knuff
tillskriver han främst Susann Torgerson, rätt eller fel. I hans
blogg kan man läsa följande:
”Medierna
tog upp saken. Tystnaden blev bruten. Snöbollen hade kommit i
rullning. Saker och ting började komma upp till ytan. Det var spänt
mellan biskopen och de förtroendevalda på grund av att biskopen
handlat egenmäktigt vad gällde renoveringen av biskopsgården Östrabo.
På stiftskansliet i Växjö hade genom biskopens sätt att handskas
med medarbetare en otrevlig stämning byggts upp under lång tid. En
arbetsmiljöutredning hade påbörjats. En medarbetare satte ner
foten. Lagrade frustationer, spända nerver. Det behövdes bara en
liten extra snöboll för att utlösa lavinen.”
Oomkullrunkliga
fakta
Susann
Torgerson är en kyrkopolitisk tungviktare inom kyrkopolitiken i
Sverige. Att hon är relativt okänd för en större allmänhet
beror på att kyrkopolitiken inte behandlas initierat i riksmedia.
Kyrkoval, kyrkomöten och skandaler, vissa kontroversiella ställningstagande
från Svenska kyrkans sida, är alla exempel på vad riksmedia ibland
skriver om.
En och annan ledare om politikens vara eller inte vara i
Svenska kyrkans organisation ändrar inte denna bild. Däremot lyser
den demokratiska granskningen, av vad som faktiskt händer inom olika
beslutscentra respektive enskilda församlingar inom Svenska kyrkan,
helt utanför riksmedias intresseområde.
Susann
Torgerson innehar följande politiska förtroendeuppdrag inom
Svenska kyrkan:
1.
Ledamot i kyrkomötet för Folkpartister i Svenska kyrkan (FISK).
2.
Medlem i kyrkorådet i Hedvig Eleonora församling (HEFF).
3.
Andre vice ordförande i kyrkorådets presidium, i Hedvig Eleonora församling
(HEFF).
4.
Ersättare i domkapitlet i Stockholms stift (FISK).
Dessutom
har Susann Torgerson bland annat varit tillförordnad
partisekreterare en kortare period under 1994 – 1995 för
folkpartiet. Numera är hon evenemangsansvarig för folkpartiet och
därmed både välförankrad i rikspolitiken och i kyrkopolitiken.
Händelsen
utagerad
I
ett mejl till Anders Brogren och Dag Sandahl meddelar Susann
Torgerson, förutom att hon inte vill figurera med namn, sina förtroendeuppdrag
eller politisk hemvist i deras respektive bloggar – bloggar som är
en del av det offentliga, för det kyrkopolitiska och det demokratiska samtalet och
debatten.
Hon
meddelar att ”händelsen på kyrkomötet i oktober
är utagerad, i alla fall för min del”. Hur detta sistnämnda
budskap har framförts, till vem, i vilken form samt när, framgår
däremot inte av mejlet. Möjligtvis är detta första och enda gången
det framförts offentligt.
Man kan tänka sig att detta hade varit
viktiga fakta för både biskop Thidevall och komminister Sandahl
att ta del av. Eftersom Sandahl var beredd att ånyo åka 38 mil tur
och retur mellan norra Öland-Växjö, för att redovisa sin syn på vad som hände
på kyrkomötet. Och kunna reflektera över det samtal han hade med
sin biskop för några månader sedan. Men, i sista stund ställdes
resan in, eftersom biskopen tog en slags ”time out”.
Frågan är
om de trots allt kommer att mötas, biskop Thidevall och komminister
Sandahl. Biskopen kommer ju att arbeta fram till sommaren som biskop
i Växjö stift, innan han tar på sig sitt nya uppdrag som forskare
i Uppsala.
Parallellerna
till händelserna i Hedvig Eleonora
När
förre kyrkoherden i Hedvig Eleonora församling
Cecilia Melder petades, redovisade politikerna aldrig några fakta, händelser
eller skäl till varför herden måste avgå. Däremot florerade en
rad olika rykten av vad som hade hänt.
Till slut fanns ett rykte,
som fortfarande är det officiella skälet till varför den förre
kyrkoherden måste sluta. Ryktesspridarna skyllde på att det var den numera pensionerade
biskopen Caroline Krook, som agerat för att kyrkoherden skulle sluta,
innan den tidsbegränsade förordnandet gått ut.
När detta rykte,
efter att ha gått runt några varv på stan, blev det först ett
uttalande på ett kyrkofullmäktigemöte i Hedvig Eleonora församling,
men egentligen hände det ingenting alls. Detta trots att Caroline Krook
vid upprepade gånger försökt få presidiet, genom Susann Torgersson, att inte
ta till så drastiska åtgärder.
Det var först i samband med ett
skriftligt svar på en anmälan, som biskop Caroline Krook fick det
svart på vitt. Nu blir biskopen topp tunnor rasande och tar till
orda och menar att politikerna i Hedvig Eleonora är fega.
I Östermalmsnytt
säger förre biskopen; ”Det är fegt och sorgligt att kyrkorådet
inte vill stå för sina egna beslut.” Biskopen hade på alla sätt
försökt hitta en lösning, få träffa personalen med mera, men fått
nobben av politikerna i församlingen.
Vad vi vet har inte Susann
Torgerson, som var med och fattade beslutet om den förre
kyrkoherdens avsättning, vid något tillfälle avgett ett annat
svar eller förklaring till det inträffade.
Tvärtom
gick hon ut till sin nomineringsgrupp och framförde följande:
”Bakgrunden
är ledningsproblem med vissa medarbetare i församlingen. Detta
blev känt i mitten av förra året och under hösten har vi i
presidiet tillsammans med kyrkofullmäktiges ordförande, alla moderater utom jag, haft flera samtal med Cecilia.
Utan resultat.”
Problemet
med detta påstående är att kyrkoherden aldrig var med på några
sådana möten. Man hade ett enda möte, nämligen samma vecka som
man beslutade att ”avlägsna” Cecilia. Ett möte som för övrigt
utlysts till att handla om ”vissa planeringsfrågor”, och frågor
i samband med att en av prästerna skulle sluta.
Det vore därför på
sin plats att Susann Torgerson, som då var gruppledaren för FiSK i
Hedvig Eleonora församling, presenterade datum för dessa samtal, då
man i en beskrivning till sina förtroendevalda i sin
nomineringsgrupp, angett detta som skälet för att kyrkoherden inte
kunde vara kvar. Detta vore också på sin plats eftersom dessa
samtal, som det står i ett mail till andra FiSKare, inte gav några
resultat.
Här finns en rad mycket märkliga påståenden, som är väl
dokumenterade, så här finns mycket att reda ut och få klarhet i.
För
Susann Torgerson är saken säkert utagerad, men frågan är om det
är det för biskop emerita Caroline Krook och den tidigare
kyrkoherden Cecilia Melder.
Väljarföraktet
De
senaste veckornas turbulens inom moderaterna, handlar om att en ny
politisk era inträtt. Hos de politiska kommentatorerna är man inte
förvånade och menar att valfusket vid nomineringarna inte är
unikt för moderaterna. Man talar om kontrasten till fornstora dagar,
då ett förtroendeuppdrag var något man pliktskyldigt tog på sig,
medan man i dag ser till sin egen karriär, där ett välbetalt
arbete och olika personliga fördelar hägrar i horisonten.
Väljarna
blir i detta perspektiv ett medel att nå egen framgång, inte några
man ska tjäna.
På
valdagen har däremot väljarna chansen att välja mellan
kandidaterna, även om några har fuskat sig till sin plats. Men om
politikerna struntar i resultaten, till exempel om någon som får få
röster visavi sin position på listan, innebär detta inte med
automatik att denna person förflyttas. Så frågan om vårt
parlamentariska röstsystem verkligen garanterar en demokratisk
utveckling.
I Svenska kyrkan, där tro, troende och förtroende både
är fundamentala kärnvärden och den värdegrund som verksamheten
vilar på, borde politiska manipulationer närmast betraktas som
obstruktion eller sabotage. Politiker som ägnar sig åt detta borde
kunna stängas av.
Det
är en kyrka
När
nu så en biskop fälls på oklara och tunna grunder, vilket är en
skandal, måste präster och kristna protestera. Visst kan man som vår
ärkebiskop säga att det är starkt av biskop Thidevall att ta ett
sådant beslut, som ger lugn och ro i stiftet, men det andas
konflikträdsla.
Jag tycker att man först borde ta reda på
fakta:
vad har hänt, vem har agerat, finns politiska konflikter i botten?
och först därefter diskutera eventuella avgångar. Kanske är det
politiker inom stiftet som borde ta sitt förnuft till fånga och
avgå, eller någon anställd.
Kort
sagt: utan att gå till botten
med konflikter av detta slag, sätter sig representanter för Svenska
kyrkan i en position där den politiska makten blir helt skuldfri, och skulden i detta fall koncentreras på en enda individ,
biskopen. Det är han som får bära skammen medan andra, som bär
skuld, kommer undan.
Slutligen
får man konstatera, att en dystopi har uppfyllts.
Vi diskuterade på
ett redaktionsmöte, att det bara var en tidsfråga innan förste
biskopen skulle tvingas gå från sin tjänst. Det var i julas. Inte
ens vi hade trott att det skulle ske nu, och på det här sättet.
Det är möjligt att förhållandena i Växjö stift var tillkrånglade,
men knappast att detta skulle föranleda till detta oerhörda slut, för
en kompetent präst och teolog.
En annan slutsats är att vi snart måste
ställa oss frågan, vad är en kyrka utan modiga präster?
|