![](images/42-0195.jpg)
Vägen,
sanningen och livet
Det
goda samhället
Vill du se det goda samhället förverkligat? Säkert, många
vill nog det – men inte alla! Men hur skall det gå till? Har de
politiska systemen, från liberalism till socialism, staten eller
marknadskrafterna gett oss det goda samhället med rättvisa för
alla människor? Har den politiska makten kunnat skapa fred och säkerhet
i världen? Eller...
klarar makthavarna
verkligen av att skapa trygghet, hållbar miljö och välstånd för
alla människorna i världen? Erfarenheten säger att eländet i världen
inte minskat trots utfästelser från dem som har makten över
folken. Den rika världen har blivit rikare, många gånger på
bekostnad av den fattiga världen. Detta är ett faktum!
Det
finns många frågor kring vår existentiella tillvaro, frågor som
betyder så mycket för människorna och för livets mening och överlevnad.
Svaren för de verkliga behoven har i grunden egentligen aldrig
realiserats eller infriats. De stora i samhället klarar sig alltid, medan de
minsta blir maktlösa, utnyttjas eller skjuts åt sidan på många sätt
och vis.
Även
religionerna, som oftast haft renaste avsikter i ursprungligheten,
har med tiden chanserat och avmattats på livets ljus i praktiskt
handling.
Många rörelser och organisationer har heller inte
alltid varit
sina medlemmars rätta talesmän, de har istället förlorat
sig i världens illusionistiska maktordning.
Så är det!
under 1800-talet kom den sekulariserade kritiken mot de troende
och deras förhoppningar, såsom ovetenskapligt och som en
verklighetsflykt undan livets vedermödor. Det sunda förnuftet, med
industrialism och ny teknik, samt nya politiska ambitioner, skulle
istället ge den nya upplysta människan möjlighet att växa i nya
moderna tider – befriade från religiositet.
Samtidigt under samma
period växte de nya frikyrkosamfunden sig allt starkare, med krav
på religionsfrihet och med skapandet av fackföreningar och sociala
reformer. Och tiden
rullade på…
Den
många gånger manipulerade människan av i dag, försöker emellertid hitta sin
mening i vad denna världens illusionism har i sitt utbud – denna
högturbulenta och mycket overkliga nonsensvärld. För många
räcker trots allt inte detta utbud, det är något helt annorlunda
och mycket mera värdefullt som saknas. Det är istället det
som inte finns i världen som önskas – den innerliga
meningsfullheten, och det oförfalskade levande livet. Den största frågan i mänsklighetens
historia har just varit: vad är livets mening? Svaren ryms inte hos
denna världsordning!
Många
har frågat sig om detta med att tro på Gud bara kanske är rena
fantasier, som odlats och utvecklats genom årtusenden – en
religionernas evolution. Bara inbillade och påhittade sagor för
att ge tröst i livets motgångar och svaret på den stora tomheten,
en enda längtande väntan.
Hur har allt detta med tro uppstått? En
brinnande buske talar till en förryckt person som sedan förmedlats
till människorna. En buske som säger att ”jag är den jag är”.
Hur har människorna kommit att tro på något sådant?
Till
förståelsen över frågorna kommer den pockande nödvändigheten och bistår förnuftet
i sökandet av meningsfullheten!
människas
dårskap, men också vishetens dårskap, har sysselsatt miljarder människor,
med en mängd teologer, filosofer, ateister, författare, naturvetare och troende i denna gigantiska mystik. Våra medier har dagligen något
kring detta ämne, oftast stora inlägg.
Författaren
Karen Armstrong ger i sin framgångsrika bok Historien om Gud
uttryck för en stor personlig besvikelse över Guds tystnad. Hon
hade under hela livet gett sig hän för Gud men aldrig fått några
tydliga tecken eller svar.
Karen Armstrong är mycket kunnig och kan
verkligen sin historia. Förklaringen till hennes besvikelse kanske
inte heller kan ges med förnumstighet eller mänskliga ord. Men med
den symbolik som Jesus lär ha genomlidit, då han skrek: ”Eli, Eli, lama sabachtani?” (Gud, varför har
du övergivit mig?), får vi accentuerat för oss den förlamande utsattheten den maktlösa människan befinner sig i
– Ecco homo.
Det
är den felaktiga makten under denna världsordning över människorna,
som många gånger orsakar förlamningen. Den makt som alltid tabbar
sig och missar
målet med att göra rätt mot människorna.
Om Jesus historia
slutade med historien på korset, i mänsklig förnedring och
fastspikad på trästocken, hade antagligen inte Jesusdomen kommit
att bli vad den blev. Men Jesus var född
i Livsanden efter att Johannes symboliskt döpte Jesus. Nedsänkt
under vattnet fick det gamla livet dö bort, och upp ur
vattnet föddes det nya livet i Livsanden, från död till liv. Med
detta visar man världen att man tagit parti för Gud. Detta var
symbolik för dopet, som egentligen sker hos var och en i ljuset av
sitt inre, och den som döper är Livsanden!
Dopet
menade Jesus var vägen till sanningen och det nya livet, som människorna
skulle ta efter och göra till sitt eget. Vattnet i sig har
symboliska värden. Allting blir nämligen symbolik i skuggornas
rike, till skillnad på klarheten i en möjlig uppståndelse, alltså den insikt
som vi skall söka komma underfund med.
jesus
ger oss motivation till att följa hans väg, den trånga
och kämpiga vägen till räddningen för var och en, genom att han
återuppstod som Jesus Glansen, det vill säga den förblivande
Jesus från Ljusriket, dit vi alla kan komma – om vi själva vill.
Uppståndelsen är
Jesusintentionens absoluta centrum. Uppståndelsen är också säkert
det allra svåraste för den sekulariserade förnuftsmänniskan att
tro på.
Tomas, Jesu lärjunge, kunde inte alls tro att Jesus återuppstått
förrän han själv sett Jesus, då kom han att tro på Jesus.
Men
besvikelsen över Livsandens tystnad i denna lidande och orättvisa värld
övergår i Livsandens levande ord, där Livsanden verkligen är med oss, vilket
visar sig först vid uppståndelsen. Det är själva livet som blir
det övertygande. Det är döden och lidandet som synliggör livet.
Utan död finns inget liv. Detta kan tyckas vara en motsägelsefull
cynism, vilket också lett till stor tveksamhet hos många människor.
Men nu är det egentligen inte Livsanden som är tyst. Det är människorna
som inte själva orkar lyssna till lockelserna, så att de själva
ger sig en chans att höra Livsanden. Det gäller att själv kunna
urskilja Livsandens signaler, i ljuset av sitt inre, i livets kakofoniska
brus.
livsanden
talar till oss, i verkligheten. Visserligen är det många
som trott sig höra Livsandens röst och blivit inspärrade på
hospitalet. Men det är viktigt för var och en att lära upp en
seriös urskiljningsförmåga. För detta finns de andliga erfarenheterna från
religionerna och kan läras av var och en.
Många
författare har beskrivit det ohållbara med Livsandens tystnad. Karen
Armstrong var en, Albert Camus en annan, som visar trotsigt i boken
Myten om Sisyfos en till synes ateistiska hållning.
Det
är skriet från det mörkaste nattsvarta, under nazisternas
ockupation av Frankrike under 1940-talet, som författaren
formulerar sina filosofiska tankegångar kring en ateistisk
existentialism. Det var en protest mot Livsanden i det bländande mörkret
under kriget. Men hans resonemang är närmare Jesus kärnbudskap,
kring denna världens absurditet, än vad många har viljat
förstå.
I
sina ateistiska utlägg förklarar Camus ofrivilligt, kanske, sitt
eget troende, med utgångspunkt av det djupaste mörker många
människor hamnar i då de inträder på rätt väg med stapplande
steg, men som ändå inte riktigt tagit steget fullt ut. Exemplet
gäller den djupaste fasen en människa kan hamna i då hon kommit
in i tankemedvetandets funderingar över själva meningen i sig
själv. Alltså, det gällde inte bara frågan om meningen med det
egna livet.
Camus
beskriver dårskapen med vårt eget förnuft när vi anser det som
allra mest förnuftigt, och visar att inte ens det djupaste
mänskliga förnuft duger som förnuft, i jämförelse med vad detta
förnuft ger sig ut för att vara. Camus skriver:
”Det
typiska för den absurda människan består i misstron mot tingens
djupaste mening. Människa (Camus exempelgör ur pjäsen Don Juan)
stakar ut sin väg bland alla dessa heta och bländade ansikten,
gör sin skörd bland dem och bränner dem. Tiden följer med i hans
lopp. Den absurda människan skiljer sig inte från tiden."
|