Statens
museum for kunst, Köpenhamn. Foto
RLC
Avskedspredikan i Hedvig
Eleonora församling Den
gode herden
Det
är den gode Herdens söndag, men kära nå`n, vad ska vi med en
Herde till. Man kan ju få sig en alldeles egen coach?! Det är bara
att välja sort: jobbcoach, relations- coach, livsstilscoach eller
varför inte en hederlig fotbollscoach. Och sedan att bli from som
ett lamm och blint följa en Herde kan ju kännas minst sagt
gammalmodigt.
Cecilia Melder:
|2011-05-08| Och
samtidigt, finns det få ord som har sådan kraft som
psaltarens: ”Herren är min Herde, mig ska inget fattas, han låter
mig vila på gröna ängar. Han för mig till vatten där jag finner
ro, han vederkvicker min själ, han leder mig på rätta vägar”
Det finns en visdom i dessa ord som har frammejslats genom årtusendens
reciterande, genom generationers och åter generationers
livserfarenhet. En visdom som är svår att lära sig på de
11-dagarskurser som krävs för att bli certifierad coach. Vad kan då
en herde tillföra i våra liv, vad är då en herde i biblisk
mening.
Framför
oss ser vi kanske tavlan ovan sängen med Jesus som ömt bär en
liten killing över axlarna, eller de förvirrade herdarna på
julnatten. När man tittar i bibliskt lexikon så beskrivs herden
som en person som var ”stark, osjälvisk och hängiven”. Att
vara Herde var inte alltid en lätt uppgift. Det handlar om att vara
beredd att offra sitt liv. Den unge herden, och sedermera kungen
David, satte sitt liv på spel i kampen med lejonen. Jesus gjorde
det på korset. Det handlade om att i kärlek leta upp försvunna
djur i en farlig miljö där både rövare och rovdjur hotade. Det
handlade om att enträget leta och inte ge upp, för vart och ett av
djuren är värda sin vikt i guld. Saknas en är flocken inte
fulltalig, alla räknas.
I
dagens gammaltestamentliga text får vi veta att herden gör så att
vi inte längre behöver vara ängsliga och rädda, att vi kan vara
trygga och ingen ska komma bort. Och i psalmbokens psalm 251, ”var
jag går i skogar berg och dalar” kommer vi att sjunga att herden
”följer, vårdar och föder” sina får. Herden går inte före
och skriker ut sina order, han ”följer, vårdar, föder”.
Här
kanske en del av det unika i den bibliske herden ligger. Den gode
Herden, symbolen för Gud själv, som inte kommer med färdiga
paketlösningar, käcka tips och tester som avslöjar vem vi är.
Utan Gud själv är den kraft som följer oss i vårt liv och hjälper
oss välja riktning i hela vår vardag. Som hjälper oss att själva
komma fram till den tillvaro där vi inte behöver gå under utan ha
evigt liv och liv i överflöd. För det är precis det som Jesus säger
i dagens Johannestext. Han ger oss evigt liv, och att vi aldrig ska
gå under.
Det grekiska ordet evig, aion, betyder evigt i bemärkelsen
att det inte finns någon yttre tidsgräns men även, och kanske
inte minst, i en kvalitativ betydelse att livet i sig inte är begränsat
utan att vi får möjlighet att leva fullt ut, liv i en absolut
mening. Tänk er att inte begränsas av allt det i vardagen som riskerar att förkrympa våra liv.
Tänk att bli kvitt allt det som håller
oss tillbaka och vi fick vara just de vi är ämnade att vara. Fria,
befriade och det är just det Jesus utmanar oss till i dagens text.
Våga lyssna och följa, den livgivande kraften.
När
vi i dagens text möter Jesus är det mitt under den judiska
högtiden,
Chanukka, ett jubileum för att det judiska templet hade återinvigts
175 år tidigare. Templet hade använts för profana ändamål under
en Syrisk ockupation. Ungefär som våra systerkyrkor i Baltikum som
använts som spannmålslager under deras ockupation.
Det Jesus gör
i denna berättelse är att förnya de gamla religiösa
traditionerna och omtolka dem. Han har tidigare gjort det med
sabbaten genom att bota sjuka och därmed göra något som bara Gud
fick göra. Sen omtolkande han brödet, mannan, som israeliterna överlevde
på i öknen och säger att han är livets bröd som inte bara leder
till överlevnad utan ger liv och liv i överflöd. Han är livets
vatten som gör att man aldrig behöver törsta. Sammantaget tar
Jesus en rad klassiska religiösa traditioner och omtolkar det. Han
sätter kärleken och livet i centrum i stället för riten och
religionen, och visar att det är människans direkta relation till
honom, som den gode herden, som leder till möjlighet att vandra på vägen
som leder till liv i absolut, obegränsad, mening.
Och
på denna livsväg har såväl Herden som flocken en viktig roll. Om
vi återigen lyssnar på dagens gammaltestamentliga text så
beskrivs ett folk som är skingrat, spritt i en massa länder och
som ska samla och föra tillbaka till sina betesmarker.
Traditionellt har detta tolkats som det judiska folket som levde i förskingring,
diaspora, och som än i dag under påsken hälsar varandra med ”Nästa
år i Jerusalem” ett utryck för längtan hem. Men det finns många
former av diaspora.
Vi lever i en tid som på många sätt kan
liknas vid en tid i förskingring, där många krafter vill styra
och ställa med våra liv och vill att vi ska underkasta oss en den
ene en den andra inställningen och prioriteringen. Frälsningsbudskapen
presenteras på löpande band, är det inte allehanda former av
andliga övningar så är den kommersiella sektorn inte sen med att
erbjuda sina lösningar.
I dag måste vi förhålla oss till en värld
som ständigt förändras i betraktarens ögon. Det är få förunnat
att ha en inre trygg grön äng att navigera utifrån. Mångfalden
i tankar, tro och idéer kan kännas som en spännande utmaning för
den som alltid är trygg. Likaväl som denna värld med allt sitt nya
kan ge känslan av att vara vilse i pannkakan och leda till en rejäl
portion av förvirring – och i värsta fall ohälsa.
I detta
sammanhang är det inte så dumt att ansluta sig till en flock, inte
för att bejaka något stereotypt flockbeteende där ingen ska tro
att den är förmer än den andra, utan snarare inlemmas i en flock
där varje medlem räknas och efterfrågas utifrån sina egna
egenskaper, behov och förutsättningar. Och där man tillsammans
kan nå framåt. Det behöver inte vara upp till var och en att på
egen hand lyckas utan tillsammans kan man hjälpas åt, mitt i
individualismen tidevarv.
Visste
ni att människor fattar modigare beslut då hon är i grupp än då
hon är själv. Det är kanske något vi behöver ta till oss. Det
krävs mod för att leva och gemensamt kan vi stärka varandra att våga
mer, men också våga tänka nytt, utveckla nya tankegångar,
uppfinningar och framtidsmöjligheter.
En av förra årets
Nobelpristagare fick frågan varför så många Nobelpristagare
kommit just från hans universitet? Han svarade att det berodde på
”The Canteena” alltså lunchmatsalen. Det viktigaste enligt
honom var inte utrustning, forskningsanslag eller rekryteringen av
kompetenta studenter. Utan det var en plats där människor träffades över
gränserna och dryftade allehanda saker.
Kanske är det ett av de största
hoten i individualiseringen och privatreligiositetens namn. Att i
isoleringen så är det svårt att tänka nytt, stort och kreativt.
Kanske är det just det vi måste värna i vår kyrka. Till skillnad
från den personliga tränaren, eller coachen, kan kyrkan erbjuda grupper,
möten och samlingar, likt ”Canteena”, där människor kan komma
samman och tänka nytt, stort och kreativt. Inte bara för egen del,
eller för kyrkans del, utan för hela vårt samhälles del. Då
kanske Herdens budskap om att människor inte längre behöver vara
ängsliga och rädda faktiskt kan stärka människor till en bättre
tillvaro och kan undvika att gå under.
Vi får liv, kraft och välstånd,
liv i absolut, obegränsad, mening. Med andra ord liv och liv i överflöd,.
I
Jesu namn, Amen.
Cecilia
Melder är präst i Svenska kyrkan och teol.dr. och tidigare
kyrkoherde i Hedvig Eleonora
församling
i Stockholms stift.
![](images/UPP.jpg)
|