Foto
RLC Kyrkoherdetrubbel
i Oskarshamns församling, del 2 Delad
eller halverad församling
En
motion till kyrkofullmäktige i Oskarshamns församling har upprört
känslorna till bristningsgränsen. Församlingsbor och kyrkofullmäktigeledamöter,
och även personer i kyrkorådet, har protesterat mot behandlingen
av sin tidigare kyrkoherde Mats-Ola Nylén. En motion har därför
skrivits, och undertecknats, av ordinarie ledamöter och ersättare
i en salig blandning. Motionärerna vill ha tillbaka sin tidigare
kyrkoherde men förlorade första slaget i ett extrainsatt och välbesökt
kyrkofullmäktigemöte.
Ulf Svensson:
|2011-09-12| Det
har också visat sig att kyrkofullmäktiges ordförande agerat
kraftfullt i frågan och också undertecknat motionen. Kyrkorådet
har protesterat och sagt, efter konsultation med stiftet, att en
ordförande inte får skriva under några motioner i sin egenskap av
ordförande. Ordförande kontaktade därför kyrkokansliet i Uppsala
som meddelade att det finns inga hinder för att en kyrkofullmäktigeordförande
sätter sitt namn under en motion.
Denna
lilla historia visar att kunskapen om kyrkoordningen saknas bland våra
förtroendevalda. Om man till detta lägger märkliga turer inför
det extra insatta kyrkofullmäktigemötet, som att ledamöter, efter
att man fått ett ”hembesök”, avsäger sig alla uppdrag i
kyrkan respektive inte längre står för sin underskrift till
motionen att ta tillbaka sin tidigare kyrkoherde, klarnar bilden. Våra
kyrkopolitiker kan inte sin kyrkoordning och kanske inte heller förstår
demokratins grunder vilket inte bara är beklagligt utan något
betydligt allvarligare. Hembesök brukar dessutom vara en metod som
används av helt andra organisationer. Utan en demokratiskt förankrad
styrning av vår kyrka blir det heller ingen demokratisk kyrka. Är
detta något som förebådar ett sammanbrott eller är det detta som
är sammanbrottet?
Man
kan tillägga att Svenska kyrkans strateger har kommit på att
utbilda sina blivande kyrkoherdar i bland annat kyrkoordningen. På
detta sätt får dessa en extra duvning för att möta alla prövningar
när man tar sig an sitt värv. Av denna och av liknande historia
kan vi dock konstatera att det inte hjälper att utbilda blivande
kyrkoherdar när politikerna ändå gör som man vill.
Dramaturgin
När
en ledare inom Svenska kyrkan ifrågasätts, en situation som har
blivit allt vanligare med biskopar, kyrkoherdar, generalsekreterare
med fler nyckelpersoner under senare år, finns olika kännetecken på
den process som slutar i avsked (ytterst ovanligt eftersom det måste
finnas sakliga skäl), uppsägning (också relativt ovanligt
eftersom det måste finnas sakliga skäl) eller överenskommelse
(vanligast eftersom det oftast saknas giltiga skäl). I fallen med
alla kyrkoherdar som faller är det dessutom en liten klick som
fattar besluten medan övriga förtroendevalda i kyrkoråden,
kyrkopolitiker i kyrkofullmäktige, medlemmarna, personalen och
kyrkobesökarna inte vet något om vad som hänt, varför det har hänt
eller hur det har hänt.
Däremot
finns det flera som ”krattat i manegen” och springer ärenden för
makten vilket är mycket illa i en organisation typ Svenska kyrkan.
Detta gör att själva grundvalarna löses upp vilket bara kan sluta
på ett sätt; sammanbrott. Detta behöver inte innebära att alla
medlemmar flyr organisationen men att det årliga tappet på en
procent av alla medlemmar fortsätter. Däremot kan det innebära
att aktiviteten i många församlingar avtar och därmed minskar
också engagemanget och möjligheterna till nystart, nytändning och
pånyttfödelse. Och detta scenario är kanske mer hotfullt och besvärligt
att hantera än att försöka reda ut aktuella konflikter.
Den
ena sidan
Kanske
kan man säga att våra kyrkopolitiker är förlåtna för att man
inget vet, inget kan och inget förstår om den nya kyrkoordningen.
Den är ny och innebörden öppnar sig ofta först när något stort
händer. Kanske kan man lägga mer skuld på dem som drev igenom
nyordningen som lade mindre krut på att utbilda de nya makthavarna
och mer krut på att driva igenom val till olika kyrkoförsamlingar,
som för övrigt har låg legitimitet med tanke på att enbart drygt
10 procent av valmanskåren gick till valurnorna i valet 2009.
Det
finns här paralleller till införandet av Euron inom EU som var dåligt
underbyggd, att man har struntat i konvergenskraven och att nödvändiga
institutioner saknades. Något liknande hände således vid införandet
av den nya kyrkoordningen som snarast skapat mer oordning än
ordning.
Den
andra sidan
Den
andra sidan av saken är mer allvarlig och det är frågorna om
demokrati och de grundvalar som hela Svenska kyrkan vilar på, nämligen
den heliga texten och de heliga orden. Det är kanske som ett tecken
i tiden att socialdemokraternas nya ledare, Håkan Juholt,
som för övrigt kommer från Oskarshamn, säger att han tror på
Svenska kyrkan men inte på Gud. Även en förhärdad agnostiker
skulle nog säga precis tvärtom – jag tror på Gud, inte på
Svenska kyrkan.
Faktum
är att många av våra kyrkliga ledare inte heller tror på Svenska
kyrkan som organisation. Förre biskopen i Stockholms stift,
Caroline Krook, insåg tyvärr för sent att skiljandet mellan stat
och kyrka var förhastad, slarvigt genomförd och att resultatet
blev därefter. Även andra kyrkliga ledare har sagt liknande saker.
Delad
eller halverad kyrka
Det
vi sett i olika församlingar inom Svenska kyrkan, med brysk
behandling av kompetenta kyrkliga ledare, är således inga
isolerade händelser utan ett fenomen inom denna institution. Vi har
genom reformen år 2000 släppt fram krafter som bryter ner de värden
som svenska folket, som ju i hög grad fortfarande är medlemmar,
omhuldar med värden och värderingar som skiljer sig från allt
brutalare och isolerade politiker.
Kanske
kan baksidestexten på Jonas Bromanders studie, Svenska
kyrkans medlemmar”, tjäna som en tankeställare:
”Den
här boken ger röst åt Svenska kyrkans medlemmar. Utifrån en
omfattande enkätstudie beskrivs kyrkans roll och ställning i
dagens Sverige. Det visar sig att ett nyckelord är relevans,
eftersom ganska få upplever kyrkan som just relevant. Man efterfrågar
en kyrka som tar fasta på samhällets sociala problem och som
aktivt tar ställning för samhällets utsatta. Men också en kyrka
som ser människors längtan att finna en mening med livet.”
En
ickerelevant kyrka som styrs av icke troenden, där många framtidskompetenta är avpolletterade och
de mer "diplomatiska" glatt
tar på sig för stora kostymer, är knappast en framgångsformel.
Att många av våra församlingar blir splittrade efter kyrkoherdeavsättningar
vet vi redan.
Vi
vet också att Svenska kyrkans försämrade ekonomi kommer att innebära
fler indragningar av tjänster, kyrkor i malpåse, nedlagda stiftsgårdar,
storförsamlingar och slimmade kyrkokörer. Dessutom är det inte
troligt att den nuvarande besättningen klarar av att göra Svenska
kyrkan relevant igen eftersom det kräver modiga och kompetenta kyrkoledare.
Och risken är överhängande att våra församlingar inte bara
delas i två läger vid konflikter utan riskerar att både delas och
halveras. För vem vill verka i en ickerelevant kyrka utan
framtidskraft och framtidshopp?
![](images/UPP.jpg)
|