|
Framväxten av en tolerant religiositet var kännetecknande för
al-Andalus. |
Foto
från Alhambra
|
Religionsdialog Islamiska
riket al-Andalus
En
av profeten Muhammeds närmaste män lär ha sagt att Koranen är en
utmärkt skrift mellan två bokpärmar. Det är människorna som
får den att tala. Och på samma sätt kan islam inte beskrivas
på ett enda sätt, bilden av religionen påverkas och skiftar med
dess uttolkare. I boken Vems Islam visar författaren Mohammad
Fazlhashemi hur synen på islam förändrats genom historien, och ger
samtidigt insyn i debatten inom islam av i dag. Det finns enligt
författaren ett brett stöd bland muslimer för ett modernt islam.
Och där en traditionell och okritisk hållning får lämna plats
för kritiskt tänkande, jämställdhet och demokrati. Utdrag ur
kapitlet Det andalusiska fenomenet
publiceras här nedan.
Mohammad Fazlhashemi:
|2011-08-01| Det
islamska riket al-Andalus utbredning under perioden 711–1492 innebar inte enbart
kontakter med andra kulturers bildningsarv och vetenskapliga
traditioner. Det utvecklades även till ett multietniskt,
mångreligiöst och mångkulturellt rike. Periodvis präglades stora
delar av upplysning och tolerans, men det fanns också rätt
oroliga perioder.
Den
islamiska lärans anspråk på att vara den sanna, kompletta och
ursprungliga religionen ställer förhållandet till människor som
bekänner sig till andra religioner på sin spets. Islam
framträdde också under en tid då den religiösa
tillhörigheten var den viktigaste grunden för människans
identitet och hennes möjlighet att åtnjuta olika former av
grundläggande rättigheter. Vi
såg tidigare att islams förhållande till den polyteistiska
religionsuppfattningen
var kompromisslös, men mot andra religioner
framkommer
en annan attityd. Trots den åtskillnad som görs mellan
muslimer och
|
Mohammad
Fazlhashemi |
|
|
icke-muslimer erkänner islam en rad långtgående
juridiska rättigheter för icke-muslimer som lever under muslimsk
överhöghet. Det handlar om bestämmelser om bokens folk, de s.k. dhimmi,
det vill säga människor som lever under muslimskt herravälde och
officiellt har erkänts trots att de tillhörde en icke-muslimsk
religion. Dessa bestämmelser kom redan under Muhammeds egen
livstid och blev en ledstjärna i förhållandet till judar och
kristna på Arabiska halvön, och senare även i kontakterna med
andra religiösa grupper. Bokens folk skulle garanteras en sorts
religionsfrihet. De skulle få sin tro och utöva sin religion och
inte utsättas för påtryckningar om att omvända sig till islam.
Bestämmelserna skulle också fungera som en garanti för fredlig
samexistens mellan muslimer och icke-muslimer. Tolkningen av dessa
bestämmelser har emellertid inte varit entydig, delvis beroende på
att Koranens utsagor i denna fråga är något vaga.
Ett
annat exempel är den periodvis gynnsamma utvecklingen i
det muslimska Spanien, al-Andalus, som under närmare 800 år var
under muslimskt herravälde. Muslimerna lyckades utveckla en
kulturellt och materiellt framgångsrik civilisation i al-Andalus
där judar, kristna och muslimer under långa perioder levde i
fredlig samexistens. Det omtalade andalusiska fenomenet utgår från
många samverkande faktorer.
Under
långa perioder dominerades regionen av politisk stabilitet,
ekonomisk tillväxt och civilisatorisk utveckling. Det gäller
främst perioden som kommit att benämnas som al-Andalus guldålder,
under kalifatet i Córdoba 912–1031. Under perioden från
750-talet fram till mitten av 1000-talet kännetecknas utvecklingen
i al-Andalus av materiellt välstånd, kulturell blomstring,
framgångsrik handel, förbättrat jordbruk, stadsmiljöer med
storslagna palats, bibliotek med hundratusentals böcker, upplysta
gator, offentliga badinrättningar, kanalsystem för avlopp,
akvedukter med rinnande vatten etc.
Hovet
bedrev generös mecenatverksamhet för forskare för forskare,
poeter och lärde inom olika discipliner. Under denna era gjordes
stora framsteg inom skönlitteraturens, poesins, den
naturvetenskapliga forskningens och filosofins område. En rad
framstående lärocentra och andra vetenskapliga institutioner som
observatorier, bibliotek och liknande etablerades till exempel i
Córdoba, Toledo och andra orter på al-Andalus. Dessa fungerade som
en brygga för att vidarebefordra lärdomar från den muslimska
världen till Europa.
DEN
GYNNSAMMA UTVECKLINGEN tar sin början med att den siste
kvarvarande prinsen ur den umayadiska dynastin, Abd ar-Rahman, flyr
hals över huvud till al-Andalus för att undkomma den rivaliserande
abbasiddynastins bödlar. Han bildade emiratet i Córdoba och
klippte banden med det abbasidiska kalifatet och därmed också det
övriga islamiska riket. Detta hade inte bara betydelse för den
politiska och ekonomiska utvecklingen, utan förändrade även
förhållandet till islam i en pragmatisk riktning.
Vid
sidan av den materiella och kulturella blomstringen var det
framväxten av en tolerant religiositet som var kännetecknande för
al-Andalus. Sammantaget ledde utvecklingen i al-Andalus till ett
inkluderande samhällsklimat som välkomnade alla andalusier oavsett
religiös tillhörighet, och det blev möjligt för människor med
olika bakgrund att känna sig delaktiga i den andalusiska kulturen.
Författaren
Nathan Shachar, som har god inblick i Spaniens och den
spansktalande världens utveckling, skriver i sin bok Den
gåtfulla passionen. Essäer om den spanska världen att när
man tar sig an de litterära verken från al-andalus under perioden
mellan 750 och 1000 finner man inte minsta fläkt av irredentism
eller exilpatos. Muslimerna såg på al-Andalus som sitt hem.
Muslimska hovpoeter prisade al-Andalus växter, vattendrag, dofter
och dagrar med samma inlevelse som deras föregångare i olika delar
av det islamska riket spelade på ökengeografins eller andra former
av närliggande miljöers strängar.
Det
andalusiska fenomenet naggades i kanten mot slutet av
1000-talet, samtidigt som den kristna återerövringen, la
Reconquista, tryckte tillbaka muslimerna i olika omgångar.
Utvecklingen berodde också på sammanbrottet i kalifatet i Córdoba
som innebar att den politiska sammanhållningen inom det muslimska
lägret upphörde och ersattes av en destruktiv rivalitet som
pågick mellan olika statsstäder runt om i al-Andalus.
Intressant
att notera är att även under den här perioden gick lojaliteterna
kors och tvärs över religionsgränserna. Det hände t.ex. att
muslimska och kristna furstar ingick allians mot en tredje muslimsk
eller kristen furste. Ytterligare en faktor som bidrog till att den
andalusiska modellen nedmonterades var att bokstavstrogna och
ortodoxa grupper från Nordafrika, som exempelvis almoraviderna
(1089–1145) och almohaderna (1147–1212), tog över styret i
delar av al-Andalus. Dessa var inte bara restrektiva och intoleranta
mot icke-muslimer utan motarbetade i ännu högre grad den toleranta
och pragmatiska form av islam som hade utvecklats i al-Andalus fram
till mitten av 1000-talet.
Det
definitiva slutet för det andalusiska fenomenet kom när de sista
muslimska makthavarna besegrades av los reyes católicos
– de katolska monarkerna – Ferdinand och Isabellas
arméer.
Boken
Vems islam av Mohammad Fazlhashemi är en kunskapspärla för alla
dem som vill veta mer om den islamiska civilisationen. Världen som
den ser ut är i stort behov av försoning, och det är någonting
man får ta lärdom kring i denna högaktuella bok som utgavs 2010.
![](images/UPP.jpg)
|